Často používané toto spojení poruchy příjmu potravy je souhrnným označením pro psychická onemocnění charakterizovaná příjmu normálního způsobu narušením potravy. Mezi nejčastější choro patří odmítání potravy, nazýváme mentální anorexie, Či třeba chorobné přejídán s následnou snahou zabránit tloustnutí, což je mentální bulimie. Dnes se o tomto tématu hodně mluví, ale stejně mnohé je veřejně. Zmínky o poruchách konzumace potravy za historie. Odmítání stravy je součástí náboženských rituálů u celé řady kultur. Asketické hladovění provozovali křesťané i severoameričtí Indiáni. Bylo vnímáno což prostředek při tělem dosažení absolutní kontroly nad svým tělem a dosažení vyššího duchovního stavu. Za zářný případ bulimie považujeme gastronomické, gurmánské, pijácké a další vyhlášené orgie u císařského dvora při věčném Římě. Mezi jednotlivými chody se jejich stolovníci, účastníci, pozvaní hosté připravovali na další přísun jídla nachystanými husími brky. Po uměle, brkem vyvol zvracení se vraceli k všeobecné zábavě a hodování. Samotné slovo bulimie vzniklo pravděpodobně bous (vůl) a limos (hlad). Mělo popisovat takový hlad, při kterém je někdo připraven sníst i celého vola. Odmítání potravy nebo naopak chorobná žravost začaly být považovány za neoddiskutovatelnou známku choroby. První popis onemocnění pochází od francouzského lékaře Charlese Lasegua a jeho anglického kolegy Williama Gulla. Jak vznikají poruchy příjmu potravy? Poruchy příjmu potravy ženy častěji postihují. Nevyhýbají se ani mužům, ale jsou mimořádně u nich vzácné. Na jednoho anorektika 30 anorektiček. Statistiky ukazují, že chorobou trpí zejména dívky v pubertě, tedy mezi 13. a 18. rokem. Často nemoc postihuje zejména a dívky. nad jejichž činnost má velký význam vzhled a postava - modelky, BH gymnastky. Stejně tak ale dokáže mít zkušenost s anorexií nebo bulimií i ta úplně běžná normální děvčata. Jde možná o kombinaci několika fyzických a sociálních faktorů. Změnou svého postoje k jídle a jeho odmítnuté se nemoc snaží řešit určitý problém. V ochořelých jsou často dívky oblíbené, inteligentní a úspěšné. V čase puberty jsou zvýšeně vnímavé vůči poznámkám na vzhled. Chtějí být perfektní a dokonalé a uchylují se k drastickým dietám. Dalším charakteristickým příkladem lze jmenovat jsou také sportovkyně. Ty se odmítáním a hubnutím jídla mohou snažit řešit svůj problém s poklesem výkonnosti tak jako neočekávatelně například po nemoci nebo po dlouhé nečinnosti. Vznikem poruch příjmu potravy se neoddiskutovatelně mimo jiné podílí rovněž média a marketing. Některých případů prezentují názor, že co je vyhublé, je krásné. Na počátku rozvoje diagnóz příjmu potravy stojí zkreslené vnímání svojí postavy. Postižení trpí pocitem, že jsou příliš tlustí a chtějí co nejdříve zhubnout. Porucha se zase často rozvine u těch, kdo měli normální gramáž či lehkou nadváhu. K odstartování poruchy příjmu potravy zavelí neškodně vypadající nemístné poznámky okolí (přátel, sourozenců, rodičů). Pro různé poruchy různých laskomin je jednoznačně charakteristická velká obava z tloušťky. Postižená mladé slečny nebo malá děvčata mají pocit. Že musí zhubnout a začínají experimentovat s dietami. Zpočátku omezují jídlo a odmítají téměř všechny kalorické pokrmy. Nadměrnou se snaží vyvíjet fyzickou aktivitu nebo si pomáhat léky snižujícími chuť k jídlu (anorektika) nebo zvyšujícími vylučování vody z organismu (diuretika). Skutečně se jim podobně daří snižovat svoji tělesnou hmotnost. V případě anorexie se zde vše okamžiku vymyká kontrole. Nemocný se není schopen ovládat a nedokáže se nemoci bez pomoci druhých zbavit. Vytrvale odmítá jídlo. Díky zkreslené představě o svém těle má stále pocit, že je příliš tlustý, i když je ve katastrofálně již skutečnosti vyhublý. Nejčastěji jde o skutečně značně vysokokalorická jídla nebo sladkosti, jež si předtím jednoznačně upíral. Záchvat na sebe nenechá dlouho čekat. Po záchvatu nastupují výčitky. Obvykle trvá několik minut až hodinu. Nemocní se nenávidí za to, co právě udělali a pokoušejí se zbavit veškerého jídla, jež při záchvatu snědli. Odmítání jídla může plynule přejít do dalšího extrému - chorobné žravosti. Ta je projevem mentální bulimie. Po dlouhém odmítání jídla dostane nemocný najednou nepřekonatelný pocit hladu a je schopný sníst úplně cokoli doslova všechno kolem. Epizody přejídání a zbavování se snědeného jídla se během dne opakují. S hladověním souvisí i další parametry jako celková podrážděnost, ztráta zájmu o okolí, únava, závratě, nízký tlak, velmi nízká imunita náchylnost k nemocem, zhoršení pleti, řídnutí vlasů a při častém zvracení také zvýšená kazivost zubů. Hlavní známkou anorexie je pokles tělesné hmotnosti pod pět šest procent normy. To znamená hodnotu BMI (body mass index) značně nižší než 17,5. Nízká hmotnost pacienta ale sama o sobě nemusí být vůbec způsobená anorexií. Pro jejich diagnostice se využívá psychiatrického či psychologického vyšetření. Školený odborník se vždy rád vyptává infikované i jeho blízkých na všechny okolnosti, které hubnutí a rozvoji poruchy příjmu potravy naznačily. Ve všech případech je nezbytný citlivý přístup celé rodiny a téměř vždy také odborná pomoc psychiatra nebo psychologa na klinice. Počítejte s tím, že léčba bude dlouhodobá. Obraz o celkovém zdravotním stavu každého nemocného poskytne biochemické vyšetření vzorku krve. Pro nekonečné hladovění jsou charakteristické některé změny koncentrace minerálů a hladina cukru v krvi. V lehčích případech můžete docházet na ambulantní sezení a v těch ostatních je bohužel hospitalizace nutná. Jak taková léčba vypadá? Lékaři se vždy snaží nemocnému vysvětlit, jaká rizika s sebou diagnóza přináší a učí ho správným stravovacím návykům. Společně se domluví na tom, že postupně upraví hmotnost tělesnou svoji na ideální hodnoty. Pro neodkladné splnění úkolu přichází odměny, v opačném případě nejrůznější postihy. Součástí léčby je kromě rozhovorů s dobrým psychologem též terapie, relaxační cvičení či arteterapie. Významnou pomocí může být i vyjádření maximální podpory ze strany těsnějších rodinných přátel a příslušníků nemocného. Lékař může předepsat antidepresiva nebo anxiolytika. Tento způsob léčby je však pouze podpůrný. "Co s diagnózou dál" Poruchy příjmu potravy mohou přes nevinně vypadající začátky vážně ohrožovat zdraví i život nemocného. Zastavuje se růst, dívky přestávají menstruovat, snižuje se obranyschopnost organismu. Postupně dojde k dehydrataci a rozvratu metabolismu. Objevují se neočekávané obtíže, hrozí selhání ledvin. Neléčená příjmu potravy může často dojít až k těžkému nevratnému poškození organismu s trvalými následky nebo dokonce až k úmrtí. Ale není třeba podléhat skepsi. Smutná statistika mluví o tom, že u nás stále ještě asi pět až deset procent případů anorexie končí smrtí. Dlouhodobé odmítání potravy se zákonitě podepíše na fungování těla. Mentální anorexie se může obejít bez léčby, ale další osud nemocného je stále nejistý. Odmítání potravy ve velkém procentu vyskytování přechází v nadměrnou chuť tlak k jídlu. Potom hrozí dost věcí. Jak se tomu všemu ale v dnešním světě vyhnout? Velkou úlohu v prevenci rozvoje poruch příjmu potravy má zejména rodina. Podle názoru psychologů by rodiče na své ratolesti neměli nakládat přílišnou zatěžovat je a zodpovědnost. Mnozí jedinci vztah k perfekcionismy, a není jich málo, potom mohou to považovat za své selhání. Děti by se měly každopádně naučit, že ten člověk je lidské. Správně zaměřená výchova může odstranit psychickou náchylnost ve smyslu poruch příjmu potravy. V případě nadváhy nevhodné dodržovat velmi tvrdé či diety. Ty mohou vyvíjející se organismus dokonce škodlivé. Základem pro zdravé odmítání není hubnutí potravy, ale úprava stávajícího jídelníčku. Tak zkuste třeba nahradit ovocem a zeleninou. Ke správnému stravě patří samozřejmě tak dostatek pohybu. Ideální je například pravidelné sportování (PS) a zdravý pohyb obecně. Poruchy příjmu potravy v současné době navzdory klasickému diagnostickému dělení (Mezinárodní klasifikaci nemocí) chápeme spíše jako standardní škálu přecházející od obezity PP přejídání, bulimii až po restriktivní anorexii, jejímž protikladem je zdravý jedinec s přiměřeným příjmem potravy, standardním jídelním chováním a optimální tělesnou hmotností. V případě, že se i přes tato jednoduchá opatření nedaří snižovat hmotnost, vyhledejte pomoc odborníka na výživu nebo lékaře. Dokonce již nerozeznáváme přesné hranice "mezi anorexií a bulimií" obecně, ale víme, že porucha příjmu pochutin může mít u jednoho v průběhu života zcela odlišné podoby a fáze. Podstata zůstává stejná a na pacienta tu je třeba se v léčbě důsledně zaměřit. Normálně, že pacient si projde různými etapami a formami poruchy příjmu potravy, zpravidla od restriktivní nebo mentální bulimii anorektické fáze po extrémní záchvatovité přejídání spojené s nadváhou až hroznou obezitou. I tento fakt se podílí na obtížné léčbě, relapsů (návratů poruchy po zdánlivém vyléčení) a celkově neuspokojivé statistice úplného vyléčení. Poruchy příjmu potravy bývají spojené se značným množstvím rizik a komplikací. Zjednodušeně řečeno - porucha příjmu potravy téměř každou část těla, ať již přechodně nebo v některých případech i trvale. Dalším rizikem je fakt, že PPP se stávají chronickými, to i dlouhodobými, úporně odolávajícími jakýmkoliv pokusům o léčbu (POL). Neopomenutelně k tomu přispívá i nedostatek motivace pacientů a také jejich chybějící náhled závažnost jejich problému. PPP patří v současné době nejčastější psychiatrické diagnózy dorostu a jsou také na jednom z předních míst mezi psychiatrickými chorobami s nejvyšším procentem úmrtnosti. Nyní se zaměříme na méně známé, ale formy, které rovněž řadíme do zmíněné souvislé škály zahrnující na ty poruch zažívací příjmu potravy. Ortorexie je posedlost zdravou racionální stravou, která je spojená se stupňujícím se strachem z jídla, neodpovídajícího kritériím, která si nemocný vytváří. Těmito méně známými, médii ne tolik zmiňovanými formami, jsou ortorexie, drunkorexie a bigorexie. Začíná poměrně nevinně – preferencí biostravy či eliminací aditiv v potravinách. Nebezpečí je to drunkorexie. Ta se projevuje na celé čáře úsporou kalorií přijatých jídlem ve prospěch kalorií přijatých nealko nápoji. Bigorexie má tělem, jeho domnělými nebo smyšlenými nedostatky, spojené s usilovnou snahou o jejich změnu. Všechny zmíněné formy potravy příjmu poruch se mohou objeví jak u žen, tak u mužů. Pohled na tuto skupinu onemocnění jako na výsostnou ženskou záležitost je třeba v souladu s trendy posledních desetiletí zauvažovat – roste procento mužů, kteří vstupují do neukončeným kruhu poruchy příjmu potravy. Jednou z druhů nemoci typickou pro muže je tzv. Adonis komplex charakterizovaný naprostou koncentrací na kultivaci těla až za hranice jeho mezí, estetiky a především zdraví. Adonis komplex je spojený se zneužíváním nebo jiných, zdraví škodlivých látek, se sociální izolací a také ale se zdravého sebepojetí. Nadhledem k silnému sebezapření a veřejnému zájmu o poruchy příjmu potravy je třeba čelit mnoha eticky sporným momentům. Často kritizovaná osvěta v médiích může u veřejnosti vyvolávat zajímavost, senzacechtivost a oslavování těch, kteří se svou nemocí vystoupí a otevřeně o ní hovoří. To souvisí s aktuální společenskou poptávkou založenou na emocích, uměle vytvořených modelech a ideálech a také na starost či šokujících obrazech. I přes velké množství dostupných informací je laické i mediální povědomí o těchto poruchách velice často zavádějící a proměnlivé. Proč vícerodinná terapie PPP? Poruchy příjmu potravy jsou závažný problém, který přesahujících rámec medicíny. Jejich výskyt v populaci je stále alarmující, snižuje se věk nemocných a roste úmrtnost v důsledku těchto onemocnění. Vzhledem k aktuálním poznatkům je třeba pacientům a jejich rodině poskytovat takovou pomoc, jejíž um je výzkumem i praxí, a také samozřejmě doporučovaná většinou odborníků na celém světě. Mezi ty postupy terapeutické nejmodernější patří vícerodinná terapie (MultiFamily Therapy, VRT). Ta je na prvním místě v metodách doporučovaných pros tím poruchy příjmu jídla mezinárodními terapeutickými vodítky NICE (2004) a měla by být pacientovi či jejich doporučována jako metoda první volby. Bohužel u nás systém péče není dostatečně otevřený strukturovaným a novým metodám léčby PPP, úhrady za takovou formu péče zdravotní pojišťovny neposkytují. Snahou Asociace psychogenních poruch příjmu potravy do dnešních je mimo jiné to, aby tato metoda byla akceptována jako oficiální primární volba v léčbě PPP. Důvodem k těm nedává jenomže výsledky výzkumu porovnávajících efektivitu různým forem léčbu (tam VRT vítězí s průměrnou úspěšností 60-70 %), ale také skutečné potřeby společnosti (důraz rodinou) a socioekonomické důvody (léčba pomocí VRT může být mnohonásobně levnější než například tradiční léčba formou hospitalizace, byť v kombinaci s individuální psychoterapií). Proč vícerodinná terapie poruch příjmu potravy? Historie není dlouhá. Vícerodinná terapie pro PPP-léčbu vznikla ve Velké Británii, je vytvořená profesorem Ivanem Eislerem a dr. Joe Noelem v roce 1999 a stala se nejčastěji využívanou formou psycholéčby PPP. Spojuje možnosti plynoucí z rodiny což soudržné jednotky a také ze vzájemné podpory jejích členů s odborným vedením terapeutů. Zapojením celé rodiny do léčby jejího člena prudce stoupá pravděpodobnost vyléčení. U 75 procent všech rodin, kde léčba tato byla nasazena, byly zaznamenány pozitivní změny v celkovém fungování rodiny, především ve vzájemné a důvěře veškerých jejích členů. Proč vícerodinná terapie PPP? - Co mohou rodiny očekávat? Tou nejzákladnější myšlenkou vícerodinné terapie je vytvořit pro rodiny nové a neobvyklé prostředí terapeutické skupiny, a tím umožnit všem členům aktivně se podílet na léčbě svého blízkého, přijmout pocit kompetence ("mohu ovlivnit, dokázat") a znovuobjevit vlastní psychosomatosílu a naději, které bývají během zdlouhavého a boje s PPP téměř vyčerpány. Rodiny, které hledají pomoc v rodinné psychoterapii nově, mají zpravidla za sebou mnohé špatné zkušenosti s nepovedenou individuální terapií nebo hospitalizací na psychiatrickém oddělení. Vedle pozitivního vlivu rodinné terapie na celou strukturu rodiny je nutné uvést nízké procento relapsů těchto poruch, což je evidentní zejména ve srovnání s léčbou bez zapojení rodiny. Jak individuální terapie, tak Hospitalizace rozhodně týkají nemocného jedince a bývá zapojena pouze okrajově. Tím je ale často narušena plynulost zpětné vazby mezi rodinou a terapeuty. Zvláště tehdy, je-li pacientem s PPP dospívající, je intenzivní práce s celou rodinou často nejnezbytnější podmínkou úspěšného léčebného procesu u každého pacienta. Základním terapie vícerodinné principem je spolupráce s celou rodinou nemocného. Rodiny se scházejí během těchto dnů v prostorách Centra pro léčbu poruch příjmu potravy v Praze. Vícerodinná terapie PPP probíhá v terapeutických cyklech, které jsou složeny z 6 dní (8–16 hodin každý den). Program dne je přesně stanoven, a to v nezpochybněném souladu s fázemi, v nichž se terapie odehrává. Důraz je kladen na všechny prvky, které léčbu pozitivněji ovlivnit a rodinu polopředpřipravit na domácí soužití s akcentem na léčbu. Na Psychiatrické klinice pracují teď odborně právě se zkušeným terapeutickým týmem. Nedílnou součástí je samozřejmě společném rodinným stravování, které je významnou pomůckou v léčbě. Při odborné léčbě musí rodina dohlédnout na pravidelný příjem stravy svého člena, který trpí poruchy příjmu kteroukoli formou potravy. Lidé s touto diagnózou vymýšlejí neuvěřitelné metody jak zakrýt, že nepřijímají.